Här går vi ut på start- och målrakan.
Och det ser ut som ett flygfält. Det är exceptionellt brett.
Och nu går starten.
Det är Villeneuve som har gått till ledningen före Andretti.
Andretti stod aldrig stilla. Det var på gränsen till tjuvstart för Andretti...
Oj, där hände nånting.
Vi kan inte se. Där har det hänt nånting, nåt riktigt ordentligt.
Ett par bilar har slagit ihop. Det brinner.
-Det är svårt att avgöra vad som har hänt. -Såg du vad som hände, Fredrik?
Nej, men det är en fruktansvärd kollision. Det brinner där nere och jag kan inte säga...
De har en helikopterbild. De zoomar in på en bil som brinner fruktansvärt.
-Och det ser ut... Är det inte en Lotus? -Det är Ronnie Petersons bil som brinner.
Alla frågar mig hur han var som person.
Jag minns inte. Jag skulle fylla tre när han gick bort.
Det är en pusselbit som faller på plats.
Alla kände honom som Ronnie Peterson.
Eller The Superswede.
För mig var han bara pappa.
Vi bodde i vad man kallar för ett rum och kök med kokvrå.
Så det var ju ganska litet för att bo fyra stycken.
Vi var mycket hos mormor och morfar, som hade en bondgård.
Och där tillbringade vi ju nästan varenda helg.
Traktorn byggde de för att vi skulle ha nåt att leka med hos mormor och morfar.
Sen började det ju då med gokarten. Då var man tvungen att vara arton år-
-så det var när han fyllde arton år som han först kunde börja köra gokart.
Redan första året blev han ju tvåa på SM, så det visade väl att han hade talang.
Han vann ju allt som gick att vinna här hemma, och han vann även internationellt.
Jag tror aldrig att han vann VM. Jag vet att han kom tvåa i gokart-VM.
Men Ronnie var ju stor och den klart lysande stjärnan i svensk gokart.
Ronnie Peterson är en av de mest framgångsrika svenska förarna.
En av de som tävlar flitigast också.
-Du är ofta i farten. -Ja, jag åker så gott som varje söndag.
-Siktar du på nåt särskilt? VM, kanske? -Ja, VM siktar man väl på.
-Är det här en helt egen konstruktion? -Ja, det kan man säga.
Jag har aldrig spejat på andra utan alltid gått efter egna idéer.
-Hur många vagnar har du byggt? -Jag tror det är åtta gokart-bilar.
-Siktar du på en karriär som racerförare? -Ja, siktar gör jag.
Pappa gick Hermodskurs och läste till ingenjör.
Men sen kom ju depressionen på 30-talet.
Hans mamma hade ett bageri och då fick han rycka in där.
Sen fick hon en hjärtinfarkt och gick bort väldigt plötsligt.
Då stod han med ett bageri.
Den första Formel 3-bilen byggde vi här i Örebro.
Det gjordes en kopia på Brabham BT15.
Han började köra hemma i Sverige och fick en hemmagjord bil av pappan.
Han märkte att han kunde köra racerbilar, att han hade talang.
Sen blev det naturligt att flytta utomlands, och där blev han mer uppmärksammad.
Han var en naturtalang på att köra racerbil.
Trots alla övriga namnkunniga förare stod toppstriden mellan två svenskar.
Det var ju Ronnie och Reine. I Formel 3 var de ju jättestora konkurrenter.
Det pratas fortfarande om F3-loppet i Monaco mellan de två-
-kanske det bästa lopp som någonsin körts där nere, där det rörde sig om millimetrar.
Han var faktiskt lite bättre faktiskt än jag.
Han kunde hålla sig närmare gränserna och var ju våghalsigare än mig.
Man måste vara det i den här typen av sport. Man måste ligga nära gränsen.
Här är vi i målområdet. Fem varv före slutet missade Reine en inbromsning-
-och Ronnie som ledde då kunde gå i mål ohotad.
Så den angenäma vandringen upp till prisutdelningen.
Jag har sett några gånger när han åkte i Monaco-
-när han kom uppför backen mot Hôtel de Paris med riktiga uppställ.
Det är nog det finaste jag har sett.
Det där var nog kanske min största framgång.
Det var det som öppnade dörren till allting.
Det spelar ingen roll om heatet går fan så mycket saktare dit.
-Bordskick har ni inte för fem öre. -Min också.
Ronnie träffade Barbro sommaren 1969 på ett diskotek som hette Prisma.
Sen skulle hon åka ner till Halmstad på semester.
Och sen skulle Ronnie åka tävling på Falkenberg två veckor senare.
Men vi åkte ner och var i Halmstad en hel vecka i förväg-
-för att han skulle hinna träffa Barbro lite grann.
Jag hann bara uppfatta att jag kom fel in i kurvan.
Det slog emot, jag flög upp i luften och slog ner upp och ner.
Det är min bild, men nu har jag sett filmer på det hela.
Jag har sett det gick nån tiondels sekund på två hjul innan det tippade över.
Då tycker man att man kunde ha varit på alerten och styrt ner den på rätt köl.
Men så kvick var man tydligen inte.
Jag var ganska så brännskadad på fötter och ben och armar, händer.
Och sen skadade jag nacken också i samma veva.
Jag var nog sjukskriven i två, tre månader efteråt.
Jag hade svårt att gå när jag kom upp och hade legat så länge.
Vad jag funderade på var: "Nu har jag nog förlorat mitt kontrakt."
De kom tillbaka och erbjöd mig ett treårskontrakt när jag låg där-
-så det var ju muntert för mig i det läget att veta att jag hade ett jobb i alla fall.
-Ja, det här skrotet var det drag i. -Det var det?
Du har bara provat på ett par varv här, men det är stor skillnad?
Ja, det spinner visst loss när man än trycker på.
Jag vet att de ville ha honom nästan till varje pris.
Max Mosley-advokaten, delägare i March-
-senare president för FIA, internationella bilsportsförbundet-såg vad Ronnie kunde-
-och såg också den kommersiella biten, att en sådan förare drar till sig sponsorer.
Det var en kombination av det kommersiella och...
Alan Rees, konstruktör och teamchef, såg vad Ronnie kunde och de tog upp honom.
Han fick ju kontrakt med March 1970-
-men tyvärr hade de inte mer än en motor, så när den gick sönder gick det ju sönder.
Från början så bodde Ronnie hos sekreteraren på March-fabriken.
Där hyrde Ronnie in sig på ett rum.
Och där bodde ju också Barbro när hon kom sen.
Till 1971 så köpte de ett hus i Maidenhead.
Ronnie och Barbro bodde...en mil, en svensk mil.
Vi bodde i ett ställe som heter Farnham Common-
-och det tog tio minuter att köra dit, i princip.
De kom ju ofta och bara hoppade in och hälsade på väldigt ofta.
Det var den typ av vänskap som vi hade, det var drop-in.
Året därpå sitter Ronnie som försteförare hos March-
-och gör en mycket stark säsong, kommer tvåa i F1-VM, slagen av Jackie Stewart.
Och så vinner han EM i Formel 2 efter fem raka segrar i slutet av säsongen.
Jo, Ronnie har stor talang, är en av de som alla räknar med, kan bli hur bra som helst.
Och frågan går till Ronnie: Vem vinner?
Stewart är väl favorit och sen de tre Ferrari går ju fort som skrot.
Svaret på frågan varför Stewart är så suverän just nu måste bli?
Det var nästan kröningen av sin karriär att få köra för Lotus.
Ferrari och Lotus var de två bästa teamen.
Sen kom ett par andra team på väg upp, som McLaren och några andra.
För Ronnie var det verkligen ett steg uppåt att få köra för Lotus och Colin Chapman.
Många förare stod i kö och ville köra för Lotus, men Ronnie blev den utvalde.
Det är nog många som frågar sig hur Anderstorp kom med på Formel 1.
Många tyckte väl att man var lite galen.
Det var till och med så att en del kallade mig för "byfånen".
Det var när jag 1968 sa: "Om fem år ska vi köra Formel 1 här på banan."
Det fanns ju inte hotell, men däremot ett ställe som hette High Chaparral.
En del rum fanns det inga duschar på, utan det fanns en dusch i korridoren.
Där tyckte de att de kunde kvartera in förarna.
Jag har ett minne från kanske den bästa vän jag hade.
Det var François Cevert från Frankrike.
Jag var nog en av de första som kom till platsen där det hände.
Jag rusade över staketet där jag såg hans bil låg och såg honom ligga där.
Det kanske är det som sitter kvar så mycket.
Nina?
Kom ner lite närmare.
Sjung med den, då. Sjung, då. Tra-la-la.
Innerst inne är man väl alltid rädd för vad som kan inträffa-
-men jag är inte orolig och nervös under ett lopp.
Lite i starten, men det är ju spänningen inför ett lopp som säkert alla känner.
Nikis olycka på Ringen visade också hur osäkra bilarna var på den tiden.
Bensintanken var bara en vanlig tank.
Blev det läck på den så åkte bensinen ut och tog eld.
Det var ju stående ovationer när han visade sig på banan i Monza.
Det var ju rena rullande likkistor-
-när nånting gick fel, så att säga.
Jag tror ingen skulle tävla på riktigt om VM-
-i de bilarna som fanns på 60-, 70-talet i dag.
Den stora risken då var ju naturligtvis brandrisken-
-som var orsak till att många förare gick bort.
Chapman uppskattade Ronnies otroliga snabbhet-
-hans otroliga motivation och ambitioner och hela det där.
Ronnie var lite son i huset där hos Colin Chapman och Lotus.
Det var en vänskap mellan förarna.
En helt annan anda av gemenskap än vad det är i dag.
Alla loppen utanför Europa, vi flög ju i samma plan.
Vi hade kuddkrig på planet som Bernie Ecclestone fick betala.
De fick riva hela inredningen för att plocka fjädrarna från luftkonditioneringen.
Vad säger du till dig själv när du klättrar ur bilen vid ett sånt här tillfälle? Fula ord?
Nej, inte direkt. Nästa gång.
-Du kan bara rycka på axlarna? -Ja, det får man lära sig.
Han har ju enorm vilja. Han ger sig aldrig.
Men det är väl så inom alla yrkeskategorier, att vissa ger sig inte.
Har du själv samma inställning?
Nej, jag ger mig nog fort om det bär emot. Tyvärr.
Du blev lovad ny bil då och då, men det kom aldrig nån ny bil.
Du kör fortfarande i den här rätt gamla bilen. Hur känns det?
Ja, det känns väl inte så bra.
Vi skulle haft en ny bil... Eller vi hade en ny bil i början av 1974.
Och den visade sig väl inte bli tillräckligt bra.
Den var bra i början, men sen hände nåt som gjorde att bilen inte gick bra längre.
Då tog vi fram det här museiföremålet från Lotus museum och åkte till Monaco...
-Bilen stod bokstavligen på museum? -Ja. Sen åkte vi till Monaco...
...och vann den tävlingen direkt med den.
Då tänkte jag: "Då behöver vi ingen ny bil. Det räcker med den gamla."
Sen blev det ju ekonomiska problem i början av 1975.
Cigarettfirman fick knackig ekonomi.
Det gjorde att den bil som de skulle bygga, den blev aldrig byggd.
Och den har blivit planerad för hela det här året att bli färdig.
Nu ska den väl vara färdig. Eller den är så gott som färdig. Det hänger på smådetaljer.
Det var otur. Depåstoppet.
-Lauda, va? -Lauda, Emerson, Pace.
Men du åkte fortare än Lauda. Du åkte fortare än Lauda.
Kan du påverka hur länge Ronnie ska fortsätta köra?
Det tror jag inte, det tror jag inte.
Nej, det vill jag inte heller. Utan det är upp till honom.
Om du kunde påverka, hur länge skulle han få fortsätta?
Det kan jag inte svara på. Jag vet att jag inte kan.
Vad ska vi göra?
När vi har lite fritid så spelar vi golf, tennis.
Och så håller jag på med akvariefiskar som min stora hobby.
Det är fantastiskt att sitta och titta på.
Många kvällar tittar vi på akvariet i stället för tv och tycker att det är intressantare.
Vad vill du att du och Ronnie sysslar med när han har lagt av med Formel 1?
Jag vet inte riktigt vad vi skulle syssla med.
Det är svårt...att veta.
Vi har inga bestämda planer, även om vi har...
Man kommer på grejor ibland som eventuellt skulle passa-
-men man vet ju inte hur man har det vid den tidpunkten.
Om det skulle passa i dag så kanske det inte skulle passa då.
Så det är svårt. När den dagen kommer får man bestämma vad man ska göra då.
Hur långt fram tror du den dagen ligger?
Jag vet ju inte. Jag tror inte Ronnie själv vet heller.
Nå, Ronnie, vet du egentligen själv hur länge du vill hålla på?
Nej, det vet jag väl inte.
Det hela är väl åt det hållet, att så länge man...
...får jobb eller får erbjudande att köra så är man eftertraktad.
Och så länge som man är eftertraktad så tycker man att det är intressant att hålla på.
Och den dagen när man inte helt enkelt är i topp längre-
-och inte får några bra erbjudanden, då är det dags att sluta.
För att... Som jag sa, jag åker för att vinna-
-och får jag inte de materialen så jag kan vinna-
-då anser ju inte de som har teamen att jag är den som är bäst längre.
Och då är det ingen mening att hålla på.
Dansa.
Tycker du inte om att dansa i dag?
Ronnie vann Sydafrikas Grand Prix då Andretti bröt.
Under det senaste året har han förändrats som människa och förare.
Han har sökt sig till Lotus-stallet som han lämnade för tre år sen.
Colin kontrakterade först Mario och sa: "Din teamkamrat blir Ronnie."
Mario sa: "Nej, aldrig i livet. Han är för bra."
"Jag vill inte ha honom i teamet, för han är bättre än jag."
Kompromissen blev att Ronnie skrev på som nummer två och inte fick köra om-
-om inte Mario vinkade förbi honom, hade brutit eller nåt tekniskt problem.
Har du en känsla av att om du ska bli världsmästare, så är det i år?
Nej, det är väl inte säkert.
Det kan ju väl hända i år med tanke på att vi har bra grejor-
-och det ser ut att gå framåt.
Och det kan ju lika gärna hända nästa år-
-om man bara har de rätta grejorna och det rätta teamet bakom sig.
Trots detta blev det en otrolig vänskap mellan Mario och Ronnie.
Mario sa: "Ronnie kan inte ljuga."
"Frågade jag honom om en inställning så sa han alltid exakt vad han hade gjort."
I och med att man har en bra bil och ett bra material under sig-
-så behöver man inte ta i så mycket som när jag haft sämre material.
Därför så kommer det av sig självt.
Det var ju uppenbart att Ronnie var den snabbare av de två vid många tillfällen.
Inte alla tillfällen, men många tillfällen.
Han hade garanterat kunnat bjuda upp till en ordentlig fajt om VM-titeln med Mario.
Men han kunde inte göra det, därför att han hade ett avtal-
-som sa att han fick vänta på sin tur.
Det var nåt som inte stämde den helgen. Sånt kan hända alla, att vi har en dålig dag.
Och det var det för Ronnie den helgen. Det var en dålig dag. Varför vet jag inte.
Jag såg ju att det var Ronnie som kom efter lite grann där, och sen att det small.
Då såg jag att det var en Lotus-bil.
Andretti var i första startledet och hade passerat redan.
Då var det bara... Det måste vara Ronnie.
Vi såg när James Hunt utförde sin räddningsåtgärd och drog ut Ronnie.
När de sen hade tagit ur honom och han satt upp på asfalten där-
-så tänkte jag: "Han lever ju i alla fall."
Formel 1-föraren Ronnie Peterson avled i morse på det sjukhus i Milano-
-dit han fördes efter gårdagens svåra olycka på Monza-banan i Italien.
Petersons tillstånd försämrades i morse efter en svår operation i hans skadade ben.
Peterson föll i djup medvetslöshet med andningssvårigheter och störd njurfunktion-
-och avled alltså vid niotiden i morse.
Det var på nyheterna på morgonen att Ronnie hade dött. Vi var helt chockade.
Ja...
Det var en statsbegravning. Jag kan inte nämna det på annat sätt.
Det var en uppståndelse. Det var precis som det vore en kunglig begravning.
Vi visste ju att Barbro aldrig riktigt kom över Ronnies död.
Hon var aldrig riktigt del i livet igen på nåt vis.
Det var väldigt svårt att engagera henne till nya projekt.
Jag försökte dra in henne i olika kurser som vi skulle göra i London och...
Ibland kände hon för det, ibland inte. Hon hade det jobbigt med sig själv.
Översättning: Mattias Anulf www.btistudios.com